Sir, det er mulig at signalet vi oppdaget med MALP,
ble fjernaktivert ved kollisjonen.
Hvis det var noen igjen lengst framme,
tviler jeg på om de har overlevd.
Det bør være en indikasjon et sted om når krasjet skjedde.
Sir, disse personene lever.
De er i det minste i en slags kryogenisk søvn.
Enhver sivilisasjon uten overlysteknologi
må ty til noe som dette
for å krysse de store avstandene mellom stjernene.
Ellers vil det ta en hel generasjon eller mer
- og gitt relativitetsvirkningene... - Vi har en last med frosne personer.
Det er en mer konsis måte å si det på.
Tilstanden deres beskyttet dem antakelig mot kollisjonen.
Hvor mange tror du de er?
Fra strukturen i skipets ytre
vil jeg si fire avdelinger av ulik størrelse.
Ok, vi tar en rask persontelling
for å se hva vi har, så kaller vi på støtte.
Carter og Teal'c, slå dere sammen. Daniel og jeg starter i denne avdelingen.
Ja, sir.
Fem, seks...
...105.
Jack!
O'Neill.
Major Carter.
Daniel Jackson, svar.
O'Neill?
Major Carter?
Daniel Jackson?
Det er SG-4s IDC, sir. De signaliserer at de har SG-1.
Forsvar og medisinske lag skal være klare. Åpne irisen.
- Hva har vi? - Begge er bevisstløse.
- Vitale tegn er ellers stabile. - Send dem til sykestua
- og følg sikkerhetsreglene. - Ja vel.
- Daniel? - Jeg må tilbake.
Jeg må tilbake!
Jeg må tilbake! Jeg må tilbake til skipet!
- Nei! - Daniel?
Daniel, det er ok. Ikke vær redd. Sersjanter!
- Det er ok. - Hvem er du?
Hva slags sted er dette?
Si ifra når de får igjen bevisstheten.
Ja, sir.
Hvem har ansvaret for dette? Jeg krever å vite hvorfor dette har skjedd!
Hvorfor er jeg fange?
Disse kan bli fjernet når du roer deg ned.
Roe?
Hvordan kan jeg være rolig?
Jeg ble lovet at ikke noe som dette kunne skje!
At ingenting kunne gå galt!
Greit, la oss starte der. Kan du si hva som gikk galt?
Hva som gikk galt?
Dette er ikke Stromos, du er ikke med i staben min,
og det er ikke meg!
Hør nøye etter. Vi gjorde ikke dette.
Vi vet like lite hva som har skjedd
som du. Hvis du samarbeider...
Jeg vil ikke gå gjennom flere av testene deres.
- Har du smerter? - Ja!
Ja, mye.
Greit, jeg skal hente noe.
Men prøv å holde deg rolig, ellers blir du spent mer fast.
Du aner ikke hvem jeg er, gjør du vel?
- Det er ikke Daniel Jackson. - Men er han en goa'uld?
Nei, sir. Men nå er han like arrogant.
Lider dr. Jackson av en slags mental sykdom?
Jeg vet ærlig talt ikke ennå.
De foreløpige EEG-avlesningene hans er ulikt alt jeg har sett.
På en side tyder de på koma, men samtidig
ser vi avlesninger som om mange mennesker er blandet sammen.
- Er tilstanden hans livstruende? - Jeg aner ikke.
Han hevder han er passasjer
fra det utenomjordiske skipet vi fant på planeten.
- Hvordan er det mulig? - Jeg aner ikke, men Teal'c har rett.
Og jeg tror vi har å gjøre med mer enn én passasjer.
Med det mener jeg at Daniels oppførsel i portrommet
og gjennom den første testingen
var helt annerledes enn hans nåværende oppførsel.
Jeg vil si at vi så minst to, kanskje tre, separate personligheter.
Kan det være flere?
Vi oppdaget flere hundre passasjerer
i kryogenisk søvn.
Oberst O'Neill har bedt om en oppregning av de kryogeniske kamrene.
Mens vi var atskilt, mistet jeg bevisstheten et øyeblikk.
Jeg vet ikke av hvilken grunn.
Da jeg kom tilbake, fant jeg Daniel Jackson,
oberst O'Neill og major Carter i den tilstanden de er i nå.
Angående det, så vil jeg sjekke obersten og Sam.
- Hold meg informert. - Ja, sir.
Teal'c, kanskje du kan gå ned til sykestua selv.
- Jeg ønsker å bli her. - Greit.
- Jeg er vanligvis en svært rasjonell mann. - Selvsagt er du det, dr. Jackson.
Jeg er hersker på Talthus. Jeg heter Martice.
- Unnskyld, sir. - "Sir"! Det er en begynnelse.
Pupillene er fortsatt litt forstørret.
Som om de var rammet av et slags kraftig zat-våpen.
EEG-ene deres er i det minste normale.
Doktor.
Informer Hammond om at obersten er våken.
Ja vel.
- Hei, Doc. - Hvordan føler du deg, sir?
Hodepine. Ille.
Jeg kan ta meg av det, men først vil jeg vite hvordan du føler deg.
Bortsett fra spikeren gjennom hodet mitt, bra. Hvordan da?
Jeg forklarer senere. Teal'c fikk med dere tre tilbake
gjennom stjerneporten fra skipet. Laget mitt tok det derfra.
Carter og Daniel?
Major Carter lider av de samme ettervirkningene som du.
- Janet? - Sam.
Det går bra.
Dere har begge blitt rammet av et slags nervesjokk.
- Oberst? Major? Hvordan har dere det? - Jeg har en spiker i hodet, sir.
Det høres som oberst O'Neill.
EEG-ene deres viser normal hjerneaktivitet, sir.
- Det virker som om de er upåvirket. - Upåvirket av hva?
Hvor er Daniel?
Du må være der du er, helt til du er sterk nok...
- Jeg har det bra. - Nei, det har du ikke.
Nei, det har jeg ikke.
Bare finn den vesle kvinnen
og si at det hun ga meg, ikke er bra nok.
Det fungerer ikke!
Kan du snakke?
- Hvordan føler du deg nå? - Medisinen din er verdiløs.
- Har du fortsatt smerter? - Denne kroppen må være skadet.
Jeg tviler på det. Dr. Jackson hadde perfekt helse.
Dr. Jackson var vel den tidligere eieren av kroppen.
Ikke at jeg har noe imot det.
Den er yngre og sterkere enn min egen.
Har noe hendt med min egen kropp?
I katastrofetider må folket se opp til herskeren sin.
Hvordan kan de gjenkjenne meg nå?
Jeg har alt sagt at vi ikke gjorde dette.
Hvordan har jeg ellers havnet i denne situasjonen?
Vi vet ikke.
Hvor nyttig du er.
- Hva slags sted er dette? - Et av våre medisinske isolasjonsrom.
Kan du være mindre spesifikk?
I et militæranlegg på en planet kalt jorda.
Jorda. Skipet skulle til Ardena. Hvor langt er vi fra Ardena?
Jeg vet ikke.
De andre passasjerene vil bli bekymret for meg.
Som jeg er for dem, selvsagt.
De fleste er ennå om bord i skipet.
Men vi tror det er mulig at flere av dem kan være blant oss nå.
- Som fanger? - Nei.
Vi tror de kan være i dette rommet.
Vi vet ikke grunnen, men flere av passasjerene
som var i kryogenisk søvn, har...
- Hva skjer? - Martice?
Nei, Martice er hersker. Jeg er bare mannskap.
Er det...
- Hvordan har dette skjedd? - Det er greit. Jeg skal hjelpe deg.
Nei. Dette er galt. Dette er en feil.
Ja, det er det. En vi vil rette på. Jeg er dr. Fraiser.
Jeg er Tryan, ingeniør, nest høyeste rang.
Greit, Tryan. Hvorfor starter vi ikke på nytt?
På nytt?
Jeg gjenkjenner ikke denne mannen
eller meg selv.
Han heter Daniel Jackson. Kroppen du har, tilhører ham.
- Han var ikke om bord i Stromos. - Nei.
Så hvordan kan jeg ha endt opp i kroppen hans?
Skipet deres krasjet på en planet vi kaller P2A-347.
Vi vet ikke hvordan eller hvorfor,
men bare at de eneste overlevende var de i kryogenisk søvn.
Da Daniel Jackson og de andre i laget hans bordet skipet deres,
hendte dette.
- Jeg husker ikke at jeg kom hit. - Hva husker du?
Forbered akselerasjon! Tryan?
- Avdelingen er sikret, sir. - Bra.
Jeg forlot Talthus, gikk inn på søvnkammeret mitt,
og så så jeg ansiktet ditt her.
- Hvorfor er jeg fastspent? - Det var ikke du.
Du er den fjerde personligheten som kommer fram siden kroppen kom hit.
Vi tror det er andre fra skipet sammen med deg.
- I én kropp? - Pluss dr. Jackson.
Nei, påkjenningen på kroppen ville vært for stor. Ville ikke overlevd.
- Er det sikkert? - Det kunne ikke skje.
Eneste mulige resultat ville vært galskap.
Da får vi håpe du tar feil.
Det som skjedde, er teknisk umulig.
Dette kan ikke skje.
Man kan bare gå tilbake til sin egen kropp.
Det er anordninger for å hindre at dette skjer.
Tryan, det har skjedd.
Du trenger bare se i speilet for å bevise det.
Vi har ikke mye tid.
Du er den eneste personligheten som har vært til hjelp.
Så du må tenke. Hvordan kunne dette skje?
I kryogenisk søvn blir bevisstheten lagret
i samme minnemodul som opprettholder soverens kropp.
Du kan ikke atskille dem
eller sende bevisstheten til noen annen enn den riktige kroppen, hvis ikke...
Å nei.
Hvis ikke sovernes kropper er døde.
O'Neill, major Carter. Jeg er glad dere har blitt bra.
- Hvordan er han? - En ny personlighet har kommet fram.
Dr. Fraiser ser ut til å ha framgang.
Hvordan havnet han her?
Daniel Jacksons første elektroencefalogram var avvikende.
Jeg utfordrer deg til å si det igjen.
Dr. Fraiser har erklært kode 17.
Dr. Jackson har vært under konstant bevoktning,
og bare hun og noen i staben hennes har hatt direkte kontakt,
det er en forholdsregel.
Hun trodde han var en goa'uld?
Vi har utelukket det, men jeg tar ingen sjanser
før vi kan finne måten disse andre personene
har kommet seg inn i dr. Jackson på.
Jeg må ta en ny kikk på de kryogeniske systemene deres.
Avtal et informasjonsmøte med dr. Fraiser så snart som mulig.
Får jeg lov av deg, sir, blir jeg her hos Daniel.
Du skjønner vel at bare medisinsk personell har tilgang?
- Ja, sir. - Bra.
Tryan, la oss ikke trekke forhastede konklusjoner.
Jeg er lei for det.
Det er ingen annen måte dette kan ha skjedd på.
Bare slik kan sikkerhetsanordningene omgås
og bevisstheten renses fra systemet.
Jeg er død,
som de andre som kan bo i denne kroppen.
Vi kan ikke være sikre før vi drar tilbake til planeten.
Der vil dere se det.
Bare hjelp meg med noe.
Hvorfor skiller dere kropp og bevissthet fra hverandre i kryosøvnen?
En bevissthet overlever ikke gjenopprettingsprosessen
uten stort tap av hukommelse og intellekt.
En person som foretar slik en lang reise
uten å lagre bevisstheten ordentlig,
vil komme fram sterkt redusert.
Selve essensen av den personen går tapt.
Så kravet til hukommelse må være enormt.
Hver kryogeniske kapsel inneholder en aktiv matriseminnemodul
som kan oppbevare ett enkelt sinn.
Systemene er forbundet med dem som oppbevarer
den korresponderende soverens kropp.
Da kan det være mulig
å laste bevisstheten din tilbake til det minnet.
Nei, hver modul kan bare lagre én bevissthet.
- Så ta en av gangen. - Nei. Det er ikke mulig. Her.
Kan de samme vannmolekylene gå tilbake til dette glasset
akkurat som de var før?
I nøyaktig samme konfigurasjon?
Nei.
Sinnene våre har blitt blandet sammen,
tømt inn i én beholder, ute av stand til å holde på mengden vår.
Men om computerne om bord i skipet deres
kan separere et menneskes bevissthet fra kroppen,
- da kan de isolere... - Hørte du det?
Nei, jeg kan ikke høre noe.
De andre, stemmene deres, jeg kan høre dem.
De blir høyere.
Du må bli hos meg, Tryan.
- Vi må arbeide sammen. - Det er en utrolig følelse.
De andre kan ikke hjelpe så mye som du.
- Ingen kan hjelpe. - Ikke si det.
De drar i meg nå. Jeg vet ikke hvordan...
- Janet? - Daniel?
Hva skjer?
Noe har skjedd.
Du må bli hos meg. Bare bli der inne.
Det var alt.
Like etterpå kom en annen person fram, men vi lærte ikke noe av henne.
Han kom bare opp et øyeblikk, men det var definitivt Daniel.
I det minste vet vi at han ennå er der.
Dr. McKenzie foretok en detaljert analyse av EEG- og MRl-avlesningene hans.
Vi tror Daniel, som selv er i et slags koma,
har blitt undertrykket av de andre.
Som om hans egen bevissthet har trukket seg tilbake og beskytter seg selv.
Det er derfor han bare dukker opp i så kort tid.
De andre signalene er bare virvar.
- Hvor mange andre er det? - Det er bare en gjetning,
men dr. McKenzie tror Daniel kan bære på sinnene
til et dusin av skipets passasjerer.
Det er mulig jeg kan omkonfigurere skipets system til å separere Daniel.
Siste gang du gikk om bord i skipet, ble du angrepet.
- Det kan ha vært automatisk forsvar. - Jeg tror ikke det, major Carter.
Jeg oppdaget Daniel Jackson på gulvet i et av sovekamrene.
- Døra var åpen. - Det er umulig at Daniel ville
ha gått inn i ett av dem på egen hånd.
Da måtte en annen ha gjort det.
Kanskje jeg fikk igjen bevisstheten før
den som angrep Jackson, kunne gjøre det samme med oss.
Spørsmålet er hvorfor.
Tryan virket helt sikker på at hans fysiske kropp var død.
Så?
Hva om dette var et desperat forsøk på å bevare disse menneskene?
Hva om personen som angrep dere, prøvde å holde dem i live
på den eneste måte han kunne?
Skipet kunne ikke ha opprettholdt dem for alltid.
Så Daniel er en livbåt?
Ja, det er mulig.
Sir, jeg anbefaler at SG-12 blir med oss tilbake til planeten.
De kan lete etter den som gjorde det,
mens jeg studerer de kryogeniske systemene.
Dere har tillatelse. Tre av.
Jeg tror ikke vi har møttes før.
Hvor er faren min?
Beklager, jeg vet ikke.
Er det greit om jeg setter meg ved siden av deg?
Ok. Her.
- Hva med dem? - Nei, de vil ikke skade deg.
Jeg skal si deg noe,
hvorfor forteller ikke jeg alt jeg vet,
og så begynner vi derfra.
- Hva heter du? - Keenin.
Keenin? Det er et veldig fint navn. Jeg heter dr. Fraiser.
SG-12 drar.
Jeg vet dere vil gjøre alt for å redde dr. Jackson,
men dette må ikke skje med dere begge.
Vi ønsker å unngå det, sir.
Lykke til.
Keenin, vi prøver å finne ut alt vi kan
om hvordan dette skjedde.
- Hva er det siste du husker? - Faren min.
Hvorfor kan jeg ikke vente sammen med deg?
Skipet må akselerere for å unngå strålingen fra utbruddet.
Du er tryggere her. Du vil drømme søte drømmer,
og når du våkner,
er vi i bane rundt Ardena, og jeg er her.
Talthus vil være borte.
Hundrevis av år vil ha gått, Keenin,
og disse vanskelighetene vil være del av vår fjerne fortid.
Skjønner du?
Nå.
Lukk øynene dine.
Jeg ville ikke dra. Jeg ville bli på Talthus.
Så du måtte dra.
De visste det ville skje fra lenge før jeg ble født.
- Vet du hva en mørk stjerne er? - En som er tom for brennstoff.
De sa den ville passere nær nok sola vår til at den ville få et utbrudd,
og at det ville omslutte Talthus.
Hele livet visste jeg at verden skulle ende.
Så folket ditt bygde Stromos?
De brukte tre skip inkludert Stromos.
Men det var ikke nok.
De hadde et lotteri, og de sa det var eneste rettferdige måte,
men faren min var offiser på Stromos,
så han fikk lov til å velge én person fra familien sin.
Moren min fikk ham til å velge meg.
Det går bra.
Moren min sa hun fikk ta sjansen med lotteriet,
men hun ble ikke valgt.
Herskerne ble valgt, men hun ble ikke valgt.
Ingen jeg kjente, ble valgt.
Jeg ville bli hos henne.
Det går bra.
- Hva gjør du? - Martice?
Du kan tiltale meg som "hersker". Jeg ber deg aldri gjøre det igjen.
Hva har du gjort for å løse dette?
SG-12, dette er Carter, kom inn.
Dette er SG-12. Vi har nettopp begynt å lete.
Hold radiokontakt. Over og ut.
Kraftnivåavlesningene er ekstremt lave.
Jeg skjønner ikke at det fortsatt kan fungere.
Om vi vekker en av dem opp, kan de være til hjelp.
Jeg tror ikke det engang er nok kraft til å gjøre det.
Jeg krever å få snakke med en leder.
Beklager. Du sitter fast hos meg.
Hvorfor har du blandet gutten inn i dette?
Hvilken gutt?
Gutten. Du snakket nettopp med ham. Hvor er han?
Hvis vi ikke får koblet systemene til en annen kraftkilde,
vil disse menneskene dø.
Vi trenger en naquadah-generator, og jeg må bygge en...
Én generator bør være nok.
Vær så snill, ikke skad oss.
Be dem slutte å rope! Det er uutholdelig!
Jeg kan ikke høre dem.
Vær stille!
- De er i sinnet ditt, Martice. - Nei, nei, nei.
Det du sier, kan ikke være sant.
Jeg har ansvar å overholde. Jeg kan ikke bli her.
Du kan ikke dra.
Jeg må lede tre tusen av vårt folk.
Jeg er herskeren. De har avlagt en ed til meg.
- Jeg beklager... - Det er min skjebne å herske over Ardena!
Hør her. Du skjønner ikke hvor alvorlig tilstanden din er.
Og du skjønner ennå ikke hvem du snakker til!
Jeg bryr meg ikke!
Du hører ikke til i denne mannens kropp, og jeg vil ta den tilbake!
Er det andre bevisste personer om bord i dette skipet?
Nei, de andre sover ennå.
Hvorfor har dere kommet tilbake?
Du har gjort noe mot en av vårt folk.
- Er han her sammen med dere? - Det er han ikke.
Er du ansvarlig?
Jeg hadde ikke noe valg. Ingen annen utvei.
- Dere må gjøre det samme. - Jeg tror ikke det.
Skipets kraft svikter. Det er den eneste måten vi kan redde dem på.
Pharrin fant en måte å omgå sikkerhetsanordningene på.
Det kan gjøres. Skjønner dere ikke?
Disse sjelene er de siste av en hel verden.
- Vi kan ikke la dem ende slik. - Kanskje det er en annen utvei.
Nei. Kraften svikter i hver avdeling alt nå.
Hvis dere to tar med dere bare en håndfull sjeler,
kan vi føre den gjenværende kraften tilbake til de andre.
Det vil ikke skje.
Vi vet ikke hvor mange flere vi har plass til.
Vi?
Jeg tror han bærer på bevisstheten til mange, akkurat som Daniel Jackson.
Det er tretten sjeler i Pharrins kropp.
Jeg tror ikke jeg kan ta opp flere.
Hvorfor vil du bevare disse personenes liv?
Kroppene deres er døde.
Vi er de siste fra en hel verden.
De andre skipene vil komme. Vi har sendt et budskap.
De vil høre det og komme.
Og når de gjør det, vil de finne en måte å gjenopprette oss på.
Hvorfor prøvde du ikke å vekke de andre?
Etter at skipet krasjet, vi vet ennå ikke hvorfor det skjedde,
ble han vekket av computeren.
Men kraften som gikk med til å gjenopprette ham,
tok for mye fra resten av avdelingen.
Kraftnivåene falt.
Pharrin hadde bare minutter til å gjenopprette kraften til 12 av kamrene
før de som var der, døde.
Men det var ikke nok tid.
Pharrin sviktet dem, en etter en.
Det var ikke noe annet valg, ingen annen måte å bevare oss på.
Det er over tusen sjeler om bord i Stromos.
Om Pharrin hadde prøvd å vekke de andre,
kunne mange flere ha dødd.
Selv én person til å dele byrden...
Pharrin gikk så langt han kunne se. Det var lite annet enn klipper!
Heller ikke var det nok vann eller mat igjen om bord etter krasjet.
Pharrin turte ikke å vekke en sjel til.
Vi er ikke alene. Vi lever i et demokrati på én.
Det er rart, ja.
Men vi er de utvalgte overlevende til en hel rase.
Hvordan kunne Pharrin la selv én av oss gå tapt?
Likevel kunne vi hjulpet dere.
Det var ikke tid.
Vi skulle ha spurt dem.
Nei, vi kunne ikke ta sjansen.
Dere ville vel aldri ha gått med på det.
- Det ville vi ikke. - Da
valgte vi det rette.
Feilen vår var å flykte da du kom deg så fort av lammevåpenet vårt
og dro tilbake etter vennene dine.
Men for mange av oss var redde.
- Det er andre måter vi kan hjelpe på. - Hvordan?
For det første kan vi gi dere en alternativ kraftkilde,
en som kan få energireservene deres opp igjen
der de må være for å vekket folket ditt.
De er mulig jeg kan gjenopprette den
og få den til å fungere i løpet av noen timer.
Pharrin, det er ingen annen måte.
Hør på henne!
Nei, vi må vente! Skipene vil komme.
Vi kan ta deg med hvor som helst du vil.
En annen verden, som Ardena.
Har dere et skip?
Vi vet om en innretning som kan
transportere dere alle umiddelbart
til hvor mange verdener som helst.
Vi kaller det en stjerneport.
En slik innretning er ikke mulig.
Kom tilbake sammen med oss, så beviser jeg det.
Men vi gjør det bare om dere får vennen vår tilbake slik han var før.
Han bevarer liv.
På bekostning av sitt eget, mot sin vilje!
Vær så snill, ikke be oss om å gjøre dette.
Vi ber ikke.
Sjelene som vennen deres bærer i seg,
er blant de mest verdifulle av alle.
Vennen vår er like viktig for oss!
De kan ikke dra noe sted. De vil være fortapt.
Men er det mulig å omgjøre dette?
Hvordan kan jeg forlate dem så lett?
Vi har sverget å beskytte herskeren.
Men vi kan redde hundrevis av andre.
Pharrin!
Det er en måte.
Skjønner du at det vi tilbyr,
kan redde alle på dette skipet?
Og skjønner du
at en av sjelene som vennen deres bærer i seg,
er sønnen min?
Hvorfor gjør det så ondt?
Forbered 100 mikrogram Fentanyl.
Det blir ikke nødvendig, dr. Fraiser.
Virker som jeg har høyere smerteterskel enn de andre.
- Tryan? - Ja.
Gudskjelov for det.
Janet? Får jeg snakke litt?
Jeg kommer tilbake.
- Er du sikker på at du stoler på fyren? - Han kan tjene mye på å hjelpe oss.
Offiser Pharrin, sir. Ingeniør Tryan, andre rang.
Tryan, selvsagt.
Av alle i mannskapet vårt, ville du trodd dette ikke var mulig.
Og av alle, sir, ville du funnet en måte å gjøre det på.
- Hvordan klarte du det? - Treningen vår og viljen til å overleve.
Det er en rar måte å leve sammen med andre på, men bedre enn alternativet.
Hva med skipet vårt og passasjerene, sir?
Skipet vårt krasjlandet. Vi kom ikke til Ardena.
Passasjerene kan ennå reddes, men ikke uten store ofre
for deg og de andre fra Stromos som lever inni deg.
Jeg skjønner, sir.
Disse folkene har en innretning
som kan transportere hele folket vårt til en annen verden,
kanskje til og med Ardena.
Det er virkelig og vil redde folket vårt.
Men til gjengjeld vil de ha tilbake vennen sin slik han var før.
Jeg tror det kan gjøres hvis vi handler raskt.
- Det er en rimelig byttehandel. - Jeg skal gjøre alt som er nødvendig, sir.
Hva du enn ber meg om.
Nei! Det blir ingen ofre av noen slag!
Offiser Pharrin, som herskeren din,
krever jeg at du bringer meg til skipet straks.
- Tilgi meg, hersker. - Pharrin.
Vi har avlagt ed på å følge hans vilje. Vi kan ikke fortsette.
Offiser Pharrin,
jeg har gitt deg en ordre. Skjønner du meg?
Helvete heller.
- Opp! - Jeg har sverget å beskytte herskeren.
- Herskeren din er død! - Sjelen hans lever...
- Ikke hvis jeg kobler ham fra! - Det gjør du ikke.
- Jo. - Hør på meg, Pharrin...
Ikke hør! Gjør det du kom hit for å gjøre.
Tilgi oss, hersker. Det er eneste måte vi kan beskytte folket vårt på.
Jeg overgir ikke denne kroppen for noen pris. Den er min.
Den har aldri tilhørt oss.
Skal du redde noen, skal du redde meg.
Folket på Talthus vil dø.
La dem gjøre det!
- Tilgi meg... - Hvordan våger du å ta på meg!
I 12 år har vi kjempet for å redde folket på Talthus,
og vi skal gjøre alt vi kan for å gjøre det,
uansett hvor stort offer.
- Far? - Keenin.
Jeg er så lei for det, gutten min. Du må også ofre.
Og vi vil være sammen. Skjønner du?
Folket på Talthus vil være trygge og huske oss for alltid.
Men vi vil være sammen.
Vi vil være sammen.
- Så? - Så,
kan ennå ikke si om alle kom seg inn i Pharrin,
- men avlesningene av Daniel er normale. - Hvordan gjorde du det?
Det var ikke meg, sir, men Daniel. Bevisstheten hans beskyttet seg selv,
og han kom aldri opp i mer en noen sekunder.
Derfor klarte Pharrin å separere den andre fra Daniel
og absorbere dem selv.
Jo flere folk, jo mer moro.
Han forblir i dvale til de andre passasjerene
- kan vekkes og ta seg av ham. - Du mener dem.
Naquadah-generatoren opprettholder kraften, sir.
Vi kan begynne gjenopprettingsperioden om noen timer.
Og vi kan begynne å omplassere dem like etter.
Bra. Vi overlater det til SG-4. De elsker slike ting.
- Hvordan er det med Daniel? - Han forblir vel bevisstløs en stund.
- Jeg tror det er best om vi får... - Hva?
Daniel? Er det deg?
- Jack? - Hvordan går det?
- Sterk hodepine. - Som en spiker i hodet?
Ja, noe slikt.
Ja.